ALICE IMEDEMAAL II osa
Alice oli üllatustega juba harjunud ja ei imestanud üldse selle kohtumise üle.
Sinine tõuk kimus raugelt vesipiipu, pööramata vähimatki tähelepanu ümbritsevale.
Kes sina selline oled?
Praegu, tõesti... ei tea, armuline emand.
Tean, kes ma olin hommikul, kuid sellest ajast alates olen ma korduvalt muutunud.
Mida sa ometi patrad? Oled sa oma mõistuse juures? - Ei tea, paistab, et võõra.
Ei saa aru. - Ma ise ka ei saa mitte midagi aru.
Nii palju muundumisi ühe päeva jooksul!
Näed siis: kõik liiguvad kuhugi ja muunduvad millekski. Millega sa siis rahul pole?
Ma muutusin väikeseks siis, kui mul oli vaja suur olla.
Ja vastupidi. See on väga ebamugav.
Hammustad ühest küljest - kasvad, teisest küljest - vähened.
Ühest küljest mida ja teisest küljest mida?
Seent!
Alice vaatas seent ja püüdis ära arvata, kus on üks ja kus teine külg.
Seen oli ümmargune ja see tekitas tõelist segadust.
Huvitav, mis külg on mis?
Nüüd on seda rumalat ettearvamatust vähem.
Kallis Irvik Kass! Öelge palun, kuhu mul on siit minna?
Aga kuhu sa minna tahad? - Mul ükskõik, ainult et saada kuhugi.
Noh, siis on ju ükskõik, kuhu minna. Kuhugi sa kindlasti satud.
On ainult vaja kaua minna ja mitte kuhugi kõrvale pöörata.
Aga mis inimesed siin elavad? - Sealpool elab Kübarsepp.
Aga seal elab Märtsijänes.
Ükskõik, kumba juurde satud - nad mõlemad on peast soojad.
Miks?
Meister jändas nii palju kübaravarnadega, et muutus ise tohmaniks.
Nüüd teda kutsutakse Tobuks.
Märtsijänes aga jäi lõpuks purju.
Ei-ei! Märtsi kevadpäikesest.
Mis mul hulludega asja?
Noh, pole midagi parata. Me siin pole keegi täie mõistuse juures.
Ei mina ega sina.
Kas te saaksite mitte nii ootamatult kaduda, söör?
Hästi.
Jaa. Olen näinud kasse ilma naeratuseta, kuid naeratust ilma kassita -
sellist asja pole veel kohanud.
Läinud veidi edasi, nägi ta Märtsijänese kodu.
Laua ääres jõid teed Märtsijänes ja Kübarsepp.
Nende vahel magas Unihiir sügavat und.
Hõivatud, hõivatud! Kohti pole!
Kuidas pole?! - Joo veini!
Ma nagu ei näe seda! - Või veel! Seda siin polegi.
Miks te seda mulle siis pakute? See on viisakusetu!
Aga sina istusid lauda kutsumata - see on ka viisakusetu!
Teid on siin ainult kolm, aga lauanõusid on märksa rohkem.
No kas oleks parem, kui meid oleks rohkem ja tasse vähem?
Mõtle ka, mida sa räägid!
Mina räägin alati seda, mida mõtlen ja mõtlen seda, mida räägin.
No see on ju üks ja seesama!
Nii sa heast peast ütledki: "Näen seda, mida söön või ehk söön seda, mida näen."
Aga mulle tundub, et te lihtsalt raiskate aega.
Ükskõik, kuidas. Aega ei saa raisata - mitte teda ei rünnatud.
Muidugi, muidugi. Ma olen teiega nõus.
Arvan, et sa pole temaga kunagi rääkinud?
Võib-olla, et pole rääkinud, kuid olen tihti mõelnud, kuidas aega surnuks lüüa.
Seda ta ei armasta.
Nägid!? Aga meiega läks ta tülli! Ja nüüd on meil kell kogu aeg kuus.
Ja pidevalt aeg teed juua.
Me ei jõua isegi nõusid ära pesta.
Oih, terves elus pole nii lolli seltskonda näinud.
Ei, ruttu-ruttu siit aeda!
Öelge, palun, miks te neid roose võõpate?
Mõistate, preili, vaja oleks olnud istutada valged roosid,
aga meie, lollakad, istutasime punased.
Kui Kuninganna teada saab - hüvasti, meie peakesed!
"Milline kaardimöll!" mõtles Alice.
See sõna ei kõlanud küll kõige sobivamalt, kuid ta ei ei osanud seda ka parandada.
Ehk peaks temagi kummardama lauba vastu maad nii särava protsessiooni ees?
Paraku ei meenunud Alice'ile mingit sellekohast reeglit.
Miks korraldada rongkäiku, kui kõik langevad näoli?
Niimoodi ei näe mitte keegi mitte midagi.
Mis see on?
Teie kõrgeausus, nad tahtsid... - Kõik on selge. Raiuge neil pea maha!
Ärge kartke, ma ei lase teile liiga teha!
Kuidas on? - Pead on läinud, teie kõrgeausus!
Suurepärane! Mängime kroketit.
Mängime! - Kõik kohtadele!
Raiuge ta pea maha!
Temal pea maha ja sellel pea maha!
Siin on niivõrd harjutud päid maha raiuma - huvitav, kas keegi on veel ühes tükis?
Noh, kuidas läheb?
Kellega sa räägid?
See on minu sõber Irvik Kass. Lubage esitleda.
Noh, mulle ta ei meeldi. Siiski! Las suudleb kätt, kui soovib.
Aitäh, aga nagu ei tahaks.
Timukas, minu juurde! Raiuge tal pea maha!
Ei saa ju pead maha raiuda, kui peale pea midagi polegi!
Kui pea on olemas, tähendab, et saab raiuda!
Mida sinuga teha, ma veel mõtlen, aga tema üle mõistab kohut kuninglik kohus.
Asja eest meil on kätepaar, oleks nendeta elu hull!
Käega laubale laksata saad, kui kärbes seal mõnuleb sul.
On teine lugu - meie pea! Mis on tast üldse kasu?
Puid raiuda temaga pole hea, naelu lüüa peaga ei tasu.
Ühtedel pea täis pahna, teisi jääb ta hullutama.
Siiski keegi ei saa tahta tast loobuda niisama!